Studenteraktiviteter for Ekko
![Echo af Pam Munoz Ryan Karakterkort Echo af Pam Munoz Ryan Karakterkort](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22562678/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Echo af Pam Munoz Ryan Vocabulary Echo af Pam Munoz Ryan Vocabulary](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22709740/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Temaer, Symboler og Motiver i Ekko af Pam Munoz Ryan Temaer, Symboler og Motiver i Ekko af Pam Munoz Ryan](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22799892/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Ekko af Pam Munoz Ryan Resumé Ekko Plot Resumé | Pam Munoz Ryan](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/23066046/cell-row-1-col-5-w400.png)
![Ottos Historie i Ekko af Pam Munoz Ryan Ottos Historie i Ekko af Pam Munoz Ryan](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22799632/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Friedrichs Historie i Ekko af Pam Munoz Ryan Friedrichs Historie i Ekko af Pam Munoz Ryan](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22791755/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Mike's Story in Echo af Pam Munoz Ryan Mike's Story in Echo af Pam Munoz Ryan](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22793024/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Ivy's Story in Echo af Pam Munoz Ryan Ivy's Story in Echo af Pam Munoz Ryan](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22793122/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Yndlingscitat fra Echo af Pam Munoz Ryan Yndlingscitat fra Echo af Pam Munoz Ryan](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22799803/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Setting in Echo af Pam Munoz Ryan Setting in Echo af Pam Munoz Ryan](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22706428/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Echo af Pam Munoz Ryan Filmplakat Echo af Pam Munoz Ryan Filmplakat](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22750564/cell-row-0-col-0-w400.png)
![Sammenlign og Kontrast Tegn i Echo Sammenlign og Kontrast Tegn i Echo](http://cdn.storyboardthat.com/storyboard-cells/22750796/cell-row-0-col-0-w400.png)
Væsentlige spørgsmål til Echo
- Hvem er nogle af hovedpersonerne, og hvilke udfordringer står de over for?
- Hvad er nogle af symbolerne og motiverne i romanen? Hvordan hjælper symbolikken dig til bedre at forstå karaktererne og deres motivationer?
- Hvad er nogle af temaerne i romanen?
- Hvilke budskaber, lektioner eller moral forsøger forfatteren at formidle til læseren?
- Hvordan bruger forfatteren musik til at forbinde karaktererne gennem historien?
- Hvad er bildungsroman i litteraturen , og hvordan er denne bog et eksempel?
Ekko Resumé
Romanen er opdelt i fire forskellige dele: Ottos historie i slutningen af 1800-tallet i Tyskland; Friedrichs historie i 1933 i Tyskland; Mikes historie i 1935 i Pennsylvania; og Ivys historie i 1942 i det sydlige Californien.
Prolog: Ottos historie
Echo begynder med en ung dreng ved navn Otto, der leger gemmeleg i Schwarzwald i Tyskland i slutningen af 1800-tallet. Forfatteren fortæller os, at det er 50 år før "krigen for at afslutte alle krige", eller WWI. Otto gemte sig for sin veninde Mathilde, som han er forelsket i. Han købte en bog og mundharmonika af en rejsende kvinde den dag. Han kedede sig, mens han ventede på at blive fundet, og han satte sig ned og begyndte at læse. Bogen var et eventyr kaldet "Otto Messengers 13. Harmonica". Han blev tiltrukket af bogen, fordi titlen indeholdt hans navn.
Bogen beskrev en konge og dronning, der længtes efter, at børn skulle være arvinger til tronen. Men da dronningen fødte en pige, var den frygtelige og ligeglade konge vred. Kun en dreng kunne være arving til tronen, så han mente, at en datter var ubrugelig. Han fik i al hemmelighed jordemoderen til at tage barnet væk og fortalte den fortvivlede dronning, at babyen var død under fødslen.
Jordemoderen var en venlig og omsorgsfuld kvinde. I stedet for at overlade det hjælpeløse barn til ulvene, som kongen havde instrueret, tog hun barnet til sin kusine, en heks, der boede i skoven. Jordemoderen vidste, at heksen ikke ville være i stand til at være den bedste mor, men hun mente, at det var langt bedre end at lade barnet dø i skoven. Jordemoderen gav den lille baby en særlig velsignelse inden afgang. Hun sagde: "Din skæbne er endnu ikke beseglet. Selv i den mørkeste nat vil en stjerne skinne, en klokke vil ringe, en sti vil blive åbenbaret."
Dronningen fødte to gange mere med to års mellemrum hver. Hver gang var det en datter, og kongens svar var det samme. Hver gang gjorde jordemoderen, hvad hun mente var rigtigt: betroede babyerne til heksen og gav dem den særlige velsignelse. Heksen kaldte dem hjerteløst Eins, Zwei og Drei (En, To, Tre).
Otto var så optaget af at læse, at da han så op fra bogen, indså han, at han var fortabt i skoven. Da han prøvede at finde vej, stødte han på tre piger. De var Eins, Zwei og Drei! Da han sagde, at de måtte være pigerne fra hans bog, bad de ham om at fortsætte med at læse deres historie.
Det fortsatte med, at dronningen endelig fødte en dreng, mens Eins, Zwei og Drei blev overladt til at tjene heksen dybt inde i skoven i et liv præget af slid. Med fødslen af en søn blev kongen overlykkelig og annoncerede babyen som hans første barn, arvingen til tronen. Efter et par år døde den grusomme konge, og jordemoderen brød endelig sin tavshed om de tre søstre i skoven og fortalte den unge kronprins og hans mor, dronningen. De længtes efter at se pigerne og bringe dem hjem, hvor de hørte til. Jordemoderen gik for at hente dem for at bringe dem tilbage til deres mor og bror. Men den egoistiske heks ønskede ikke at miste sine tjenere. Hun kastede ondskabsfuldt en forbandelse for at fange Eins, Zwei og Drei og forhindre dem i at forlade skoven for evigt! Forbandelsen sagde: "En budbringer bragte dig. En-og-det-samme skal bringe dig ud. Du må ikke forlade i jordisk form. Din ånd til en træblæser født. Du redder en sjæl fra Dødens mørke dør, eller her vil du sygne hen endnu mere."
På dette tidspunkt slutter "The 13th Harmonica of Otto Messenger" og er kun tilbage med tomme sider. Eins, Zwei og Drei bekræftede, at historien er sand, og at de faktisk havde været fanget i skoven lige siden heksens forbandelse. De tror, at Ottos mundharmonika var nøglen til deres frelse. De spiller hver især musik på mundharmonikaen og tilfører den deres energi. Så hjalp de Otto i sikkerhed. Hans hektiske forældre finder ham efter at have ledt efter ham i timevis. Mens Otto kom sikkert ud af skoven, var han ked af, at ingen troede på hans historie. Kun Mathilde troede ham. Efter et stykke tid, for at glæde sine forældre, holdt han op med at fortælle historien om Eins, Zwei og Drei og lagde bogen og mundharmonikaen væk i mange år.
Første del: Friedrichs historie
Friedrich Schmidt blev født med et modermærke, der dækker halvdelen af hans ansigt. Mens Friedrichs kærlige far, Martin, opmuntrede hans kreativitet og beroligede ham, behandlede Friedrichs vildledte jævnaldrende ham forfærdeligt på grund af hans udseende. For at skåne Friedrich for deres pine underviste Martin ham i hjemmet. Han tog også Friedrich med som lærling på Trossingen Harmonica-fabrikken. Martin og hans bror, Friedrichs joviale onkel Gunter, arbejdede der. Fabriksarbejderne var venlige og Friedrich blomstrede i sin mundharmonikafremstilling, sine studier og sin musik. Men i 1933 ændrede tingene sig hurtigt til det værre i Tyskland med Hitlers magtovertagelse.
Friedrich elskede musik og drømte om at blive en stor dirigent en dag. Han kunne altid høre musik spille i hans sind. Dette var en trøst og glæde for ham. Men da han dirigerede et usynligt orkester vildt, fangede han hån af sine jævnaldrende. En dag hørte Friedrich en mundharmonika kalde på ham fra et forladt arbejdsområde. Hans onkel Gunter havde lært ham at spille mundharmonika, og Friedrich kunne mærke, at denne var speciel. Den havde et rødt M mærket. Alle, der hørte Friedrich spille mundharmonika, var enige om, at den havde en særlig usædvanlig tone. Hver gang han spillede det, var han fyldt med en følelse af selvstændighed og selvtillid.
Friedrich spillede også cello ligesom sin far, der plejede at optræde i et symfoniorkester. Hans søster Elisabeth spillede klaver, og familien knyttede sig til musik og spillede ofte sammen. Men mens Elisabeth uddannede sig til sygeplejerske, blev hun hjernevasket af Hitlers ideologi, til sin fars store forfærdelse. Friedrichs far var åbenhjertig om sin modstand mod Hitlers bigotte, barbariske politik. På grund af dette blev Martin arresteret af nazistiske bruntrøjer og sendt til Dachau koncentrationslejr! Folk i Dauchau blev tortureret og arbejdede til døden. Friedrich og onkel Gunter lavede en hemmelig plan for at få ham ud og risikerede endda at bede "hitleriten" Elisabeth om hendes hjælp til at redde sin far. Overraskende nok kom Elisabeth igennem og sendte i al hemmelighed Friedrich og onkel Gunter penge nok til at bestikke vagterne i Dachau og sikre deres fars løsladelse. Friedrich vidste, at han ikke kunne tage noget af værdi på sin mission for at redde sin far. Han anbragte sin prisbelønnede mundharmonika i en æske på Trossingen Harmonikafabrik for at blive sendt til kunder et sted i verden. Alt var på plads for hans flugt, men da Friedrich steg ombord på toget til Dachau, blev han opdaget af nazistiske soldater! Da de forsøgte at arrestere ham, hørte Friedrich smuk musik i hans sind. Han begyndte at dirigere sit imaginære orkester helt vildt! Det er her, forfatteren lader læseren hænge i spænding.
Anden del: Mikes historie
Mike Flannery og hans lillebror Frankie boede på Bishop's børnehjem i 1935, lige uden for Philadelphia. De havde en kærlig mor, som døde, mens de var unge. Derefter blev de opdraget af deres godhjertede og musikalske bedstemor, indtil hun blev syg. Hun sendte dem til Bishop's, fordi den havde et klaver, som de kunne spille på. Hun lærte Mike at spille klaver, da han var meget ung, og han var meget talentfuld. Bishop's var dog ikke, hvad det så ud til at være for deres bedstemor. Forstanderinden for Bishop's var den skrupelløse og korrupte Mrs. Pennyweather. Mrs. Pennyweather behandlede de forældreløse børn dårligt og uretfærdigt. Hun ville endda sende de yngre forældreløse børn som unge Frankie væk til et statsbørnehjem med forfærdelige forhold. Hun foretrak ældre drenge, der kunne arbejde for nærliggende bønder, så hun i hemmelighed kunne punge ud med de penge, de tjente. Mike var bange for, at han og Frankie ville blive splittet op og var desperat efter at holde Frankie ude af statens børnehjem. Desværre var der ikke mange mennesker, der adopterede forældreløse børn på det tidspunkt. Det var under den store depression, og tiderne var især hårde for de fleste mennesker.
Mike og Frankies held ændrede sig, da en advokat, Mr. Howard, ankom på udkig efter en dreng, der kunne spille klaver. Dette virkede som en mystisk anmodning. Mrs. Pennyweather antog, at det var, fordi han skulle købe deres klaver, og hun var glad for at tjene nogle penge. Mike, som var et vidunderbarn på klaveret, spillede sammen med Frankie, og de to drenge imponerede advokaten. Mr. Howard afslørede, at han ikke var interesseret i at købe klaveret, men i virkeligheden søgte at adoptere en dreng, der kunne spille som hans arbejdsgiver, fru Sturbridge, selv var en pensioneret koncertpianist, og hun skulle adoptere et barn. Drengene var så glade for at blive adopteret sammen og var fascineret af ideen om den velhavende fru Sturbridge. Problemet var, at da de ankom, virkede fru Sturbridge meget ked af tanken. Det så ud til, at hun alligevel ikke ønskede at adoptere dem.
Mr. Howard forsikrede drengene om, at alt ville være i orden. Men fru Sturbridge (Eunice) ignorerede drengene i ugevis på trods af deres bedste indsats. Mr. og Mrs. Potter, gårdmand og husholderske, hjalp med at tage sig af drengene. Mr. Potter lærte dem endda at spille mundharmonika, efter at Mr. Howard købte dem en meget speciel mundharmonika i butikken. Mike viste sig at være lige så talentfuld på mundharmonika, som han var på klaver. Hver gang han spillede instrumentet, var han fyldt med selvtillid.
Til sidst blev sandheden afsløret, at fru Sturbridge blev tvunget til at adoptere drengene på grund af et ønske i hendes afdøde fars testamente. Hun havde på tragisk vis mistet sin egen søn og sørgede stadig, hvorfor hun var så tilbageholdende med at lære drengene at kende. Mike tryglede fru Sturbridge om i det mindste at adoptere Frankie. Han frygtede for Frankie, hvis han blev sendt tilbage til Bishop's, fordi han vidste, at Mrs. Pennyweather ville sende ham til det forfærdelige statsbørnehjem. Selvom han ikke nød at blive adskilt fra sin lillebror, bønfaldt han fru Sturbridge om at åbne sit hjerte for Frankie. Mike sagde, at han ville komme til audition for et berømt mundharmonikaband og leve med bandet, så fru Sturbridge ikke skulle bekymre sig om ham. Mrs. Sturbridge så ud til at gå med til Mikes aftale.
Drengene begyndte at knytte bånd som en familie og ringede til Mrs. Sturbridge for tante Eunie. Hun spillede endda klaver igen, noget hun stoppede efter sin søns død. Mike gik til audition for mundharmonikabandet og imponerede dem med sit talent. Men før han fik resultaterne, fandt han et brev til Eunice, der tilbagekaldte adoptionen! Mike var knust og besluttede at stikke af med Frankie midt om natten, så de ikke skulle blive adskilt. I deres forsøg på at flygte faldt Mike alarmerende ned fra et højt træ! Igen efterlades læseren i spænding og spekulerer på, hvad der vil ske med Mike og Frankie.
Tredje del: Ivys historie
Ivy Maria Lopez boede i Californien sammen med sin mor, far og bror Fernando i 1942. Hendes forældre var migrantbønder, som ofte flyttede for at arbejde. Da Anden Verdenskrig brød ud, gik Fernando til kamp, og familien savnede ham meget. Endnu et chok kom, da Ivy hørte, at de ville flytte igen, denne gang til en gård, hvor de måske ejer noget af jorden, efter at lejekontrakten var udløbet. Hendes forældre var begejstrede, men Ivy var ked af at forlade sin yndlingslærer, sin bedste ven og hendes mulighed for at spille i sit skoleband og i radioen med sin nye specielle mundharmonika.
Ivy og hendes familie flyttede til den nye gård, som de lejede af Yamamoto-familien. Yamamotos var blevet tvangsflyttet til en koncentrationslejr på grund af deres japanske arv efter bekendtgørelse 9066. De måtte efterlade alt og kun bære små kufferter. Derfor blev deres hus, jord og alle deres ejendele efterladt uden opsyn på gården. Det var nyttigt for Lopez-familien at komme og passe gården i deres fravær, så Yamamotos ikke ville miste deres ejendom. På trods af de forfærdelige omstændigheder var Ivys familie taknemmelige for muligheden.
Da de satte sig ind i deres rutine på gården, så Ivy frem til at starte i skole med sin nye ven og nabo Susan Ward. Men på den første dag indså hun, at hun var tvunget til at gå på en separat skole på grund af sin mexicanske arv! De hvide børn drillede hende og kom med racistiske og uvidende bemærkninger. Ivy var knust. Hun forstod ikke denne uretfærdighed. Hendes forældre lovede at bekæmpe segregation på enhver måde, de kunne.
I mellemtiden blev Susan og Ivy tætte på trods af at de var adskilt i løbet af skoledagen. De spillede i skolekorpset sammen efter skoletid, som Ivy fik lov til at være med i. Ivy imponerede alle med hendes talent på mundharmonika. Da hun spillede den, var hun fyldt med overbevisning og mod.
Ivy erfarede, at Susan havde to brødre, der kæmpede i krigen, og den ene var blevet dræbt i aktion. Susans forældre var stadig ked af tabet. På trods af at Susans brødre var bedste venner med Kenny Yamamoto, deres nabo, og endda meldte sig sammen, var Susans far, Mr. Ward, overbevist om, at Yamamoto'erne på en eller anden måde var japanske spioner. Han gav dem skylden for sin søns død. Han insisterede på at søge i Yamamoto-huset efter spor. Men i stedet for at finde tegn på spionage fandt Mr. Ward og Lopez'erne et rum fyldt med instrumenter. De blev opbevaret til opbevaring for snesevis af japansk-amerikanske familier, der var blevet tvunget til at tage til koncentrationslejrene og efterlade alle deres værdsatte ejendele.
Ivy fortsatte med at udmærke sig i skolen og i bandet, og hendes lærer opfordrede hende til at tage fløjten. Kenny Yamamoto, som var på midlertidig orlov fra hæren, kom for at besøge gården for at underskrive papirer for at formalisere Lopez's lejekontrakt. Kenny var taknemmelig for, at Lopez-familien ville tage sig af gården i hans families fravær. Da han rejste, følte Ivy sig tvunget til at give Kenny sin specielle mundharmonika til at beholde, mens han var væk i krig. Så en dag på vej hjem fra skole opdagede Ivy og Susan en telegrambudsmand ved hendes dør. Telegram-budbringere betød kun dårlige nyheder! De blev normalt sendt for at alarmere familien, og en soldat døde i kamp! Ivy bad, at Fernando var okay. En tredje gang undrer læseren sig over karakterernes skæbne.
Fjerde del: Epilog
Fjerde del begynder med Friedrich Schmidt mange år senere, da han husker begivenhederne den skæbnesvangre dag i Tyskland ombord på toget til Dachau. I tumulten var toget begyndt at forlade stationen. For at undgå at sidde fast i toget sprang de nazistiske soldater af og efterlod på mirakuløst vis Friedrich. Det lykkedes Friedrich at rejse til Dachau og redde sin far med de bestikkelsespenge, Elisabeth havde givet ham. Friedrichs far, Martin, blev hårdt slået og underernæret, og det tog måneder for ham at komme sig. Til sidst tog Martin og Friedrich vej til Schweiz, hvor de mødte onkel Gunther og formåede at overleve krigen.
Friedrich forfulgte musik i Schweiz og opnåede sin drøm om at blive en stor dirigent. I slutningen af romanen i 1951 ses han dirigere en forestilling i Carnegie Hall i New York City. Hans far og onkel Gunter er stolte til stede blandt publikum. De har stadig håb om at blive genforenet med Elisabeth en dag, og de mindes, hvor langt de er nået.
Dernæst ser læseren Mike Flannery, klædt i en smoking og hilser på Mrs. Sturbridge, Mr. Howard og Frankie i Carnegie Hall. Han husker, at han for mange år siden heldigvis overlevede sit fald uden andet end nogle skrammer og blå mærker. Det viste sig, at fru Sturbridge (tante Eunie) faktisk ønskede at adoptere drengene. Hun brændte brevet, Mike havde fundet, for at bevise det. Og hun ville ikke bare adoptere Frankie, men også Mike! De flyttede alle sammen med Mr. Howard og Mr. og Mrs. Potter og levede lykkeligt. Mike kom ind i Harmonica Band og spillede med dem i et år. Så besluttede han at koncentrere sig mere om klaver og gav sin mundharmonika til en gruppe, der samlede dem ind til dem, der havde brug for det. Mike følte en pligt til at videregive den særlige mundharmonika.
Mike fortsatte med at forfølge sin drøm om at være koncertpianist og blev optaget på det prestigefyldte Julliard efter gymnasiet. Under Anden Verdenskrig sluttede han sig til hæren, men efter sin turné vendte han tilbage til musikken. I slutningen af historien, i 1951, spiller Mike en klaversolo i Carnegie Hall i New York med sin støttende familie, tante Eunie, Frankie og Mr. Howard blandt publikum, der hepper på ham.
Så ser læseren Ivy som en ung kvinde, der gør sig klar til sin debut i Carnegie Hall på fløjten. Hun tænker tilbage på den skræmmende dag for mange år siden med telegrammet. Hendes familie var lettet over at finde ud af, at Fernando heldigvis kun blev såret i aktion. Han kom hjem fra krigen og giftede sig til sidst med en lærer, der arbejdede på den kombinerede skole, som Ivys forældre og mange andre havde arbejdet hårdt for at udskille. Yamamotos kom også hjem efter krigen og var i stand til at genvinde deres gård. Kenny Yamamoto havde også mirakuløst overlevet krigen, alt takket være den heldige mundharmonika, som Ivy havde givet ham! Ivy fortsatte med at forfølge sin passion for musik og blev en dygtig fløjtespiller. I slutningen af historien, i 1951, er Ivy den nye unge fløjtespiller for Empire Philharmonic i New York. Hun giver en forestilling i Carnegie Hall, og blandt publikum, der hepper på hende, er hendes kære ven, Kenny Yamamoto.
Endelig føres vi tilbage til Trossingen i slutningen af 1800-tallet til Otto. Da han voksede op, blev han mundharmonikamager i en butik i Trossingen og gjorde endelig sin pligt som "Sendbud" ved at bringe den skæbnesvangre mundharmonika til butikken. Han markerede den med et rødt M, og derfra ville mundharmonikaen rejse verden rundt fra Tyskland til Pennsylvania til Californien og tilbage. Som skæbnen ville have det, kom Eins, Zwei og Dreis frihed, da de reddede Kenny Yamamoto fra dødens rand efter at være blevet såret i krigen. Mundharmonikaen havde forhindret en kugle i at gennembore hans hjerte! Heksens magi blev brudt, og de tre søstre blev endelig genforenet med deres mor og bror. De blev omdøbt til Arabella, Roswitha og Wilhelminia og levede derefter lykkeligt omgivet af deres kærlige familie.
- 3611562 • mohamed_hassan • Licens Free for Most Commercial Use / No Attribution Required / See https://pixabay.com/service/license/ for what is not allowed
Priser for Skoler og Distrikter
© 2024 - Clever Prototypes, LLC - Alle rettigheder forbeholdes.
StoryboardThat er et varemærke tilhørende Clever Prototypes , LLC og registreret i US Patent and Trademark Office